home
***
CD-ROM
|
disk
|
FTP
|
other
***
search
/
Chip 1996 April
/
CHIP 1996 aprilis (CD06).zip
/
CHIP_CD06.ISO
/
hypertxt.arj
/
9311
/
SUBNOTE3.CD
< prev
next >
Wrap
Text File
|
1995-04-15
|
39KB
|
641 lines
@VSzubnoteszgépek áttekintése@N
@VKicsi a bors, de erôs@N
Könnyûek, kis méretûek és borzasztóan erôsek: így
mutatkozik be a nyilvánosságnak a hordozható gépek
legifjabb generációja.
Egyszerûen szexisek: mattfekete burkolat, kompakt test,
határozott megjelenés -- legalábbis ami a külsôt illeti.
Figyelemre méltóak, és nem csak azért, mert a
komputerközösség legfiatalabb tagjai. A halálosan unalmas
asztali gépek, a komótos laptopok, az elhízott noteszgépek
és palmtopok között a játékosztályon olyan feltûnést
keltenek az elegáns szubnoteszgépek, mint egy jól öltözött
úr az öregek törzsasztalánál.
@VTörpe óriások@N
Vajon a szép külsô mellett használhatók-e valamire? Az
ügyes kisgépekkel szemben az az elvárás, hogy a legtöbb
olyan feladatot elvégezzék, amelyekkel felfuvalkodott
rokonaik is foglalkoznak -- annak ellenére, hogy a
definíció szerint csak fele annyi helyet foglalhatnak el,
mint egy noteszgép. Az új generációs szépségek ideális
mérete az A5 lenne. Ekkora felületen el kell férnie
mindannak, amit a leendô tulajdonos manapság elvár
kezelhetôségben, felszereltségben és teljesítményben -- még
akkor is, ha netán túl vastagok az ujjai.
Tulajdonképpen sokkal több ilyen gépnek kellene lennie: A
szubnoteszgépek egy Grand Canyon nagyságú piaci hézagot
töltenek ki. Végre vannak olyan komputerek, amelyek nem
csak a nevük szerint hordozhatók. A legtöbb gyártó lekéste
az új irányzatot, és a bejelentéseken kívül a mai napig nem
sokat tett; ehelyett egy csomó kifogással hozakodtak elô.
Az egyik szerint a termelés még nem indult meg, a másik azt
állítja, hogy túlságosan kis darabszámot gyártanak. Néha az
a gyanúnk támadt, hogy a cégek egyszerûen nem tartják
eléggé érettnek jelöltjüket egy kôkemény összehasonlító
teszthez. A komputerágazat még töpreng. Elsôsorban azon az
aggasztó kérdésen, hogy a szubnoteszgépek egyáltalán hová
illeszthetôk be a hagyományos termékskálán.
A bizonytalanság egyre nô. Bizonytalanság amiatt, hogy a
rejtélyes lény, a felhasználó elfogadja-e a szokatlan
kategóriát, és hogy szerencsés-e a szubnoteszgép elnevezés.
Mindenki rettegve gondol arra, ahogy a hordozható gépek
területén úttörô Toshiba cég járt évekkel ezelôtt. Az elsô
noteszgép teljes kudarc volt, eleve bukásra ítéltetett egy
olyan idôszakban, amikor még a teljes közönség
laptop-lázban égett. Eltartott egy ideig, mire az emberiség
éretté vált a light-komputerekre. Ekkora kudarcot ma már
senki sem engedhet meg magának -- túl magasak a
fejlesztési, termelési és marketingköltségek.
@VÖsszepréselve@N
Ezek a tetszetôs készülékek egyenesen az utazás alatti
munkára termettek. Ha az aktatáskába berakunk egy
noteszgépet hálózati egységével együtt, akkor megtelik az
aktatáska. Ugyanezt elvégezve egy szubnoteszgéppel még
marad elegendô helyünk egy vaskosabb határidônapló vagy --
ami még fontosabb a hangulatunk szempontjából és agyunk
ellátásához -- néhány szendvics számára.
Leszögezhetjük, hogy a szubnoteszgépek mérete és súlya a
legfontosabb. Természetesen nem elhanyagolható a
szolgáltatási színvonaluk sem, de a megítélés szempontjából
ez a második helyre szorul. A tervezôknek a technikai
lehetetlen határait súrolva kell megkötni gazdasági
kompromisszumukat. A végeredmény persze nem kerül
fillérekbe, súlyos összegeket kell leszurkolni annak, aki
egy nagy tudású pehelykönnyût akar birtokolni. Ezért az
árért akár két asztali gépet is megvásárolhatunk, de azt
nem tudjuk magunkkal cipelni, sôt a vonat vagy a repülô
asztalkáján sem tudnánk jól elhelyezni. Akinek ezeket az
utazással töltött perceket is ki kell használnia, az
feltehetôen kigazdálkodja a vételárat.
A masinák súlya csekély, a bemutatott gépek közül az
OmniBook viszi el a ""pehelypálmát". A félvezetôs
háttértárral szerelt változata csupán 1,27 kilót nyom. A
legnagyobb, a Z-Lite sem éri el a két kilót, 1,77 kg. A
most ismertetett legkisebb készüléknek, az Olivetti
Quadernónak 21x15 centiméterre van szüksége, hogy elférjen.
A Zenith Z-Lite-ja, a csoport legnagyobb alapterületet
elfoglaló tagja is csak 25x19 centiméteres. Még így is
jelentôsen kisebb, mint egy noteszgép, amely általában
beborít egy A4-es lapot. A térfogat szempontjából a Zenit
nem a legnagyobb, hanem a legkisebb! Ezt úgy érik el, hogy
legyártás után minden darabon átengednek egy úthengert, így
csak 28 milliméter a legvastagabb részen. Ahol a
legvékonyabbra formázták, ott pedig csupán 25 milliméter.
Az úthengeren kívül ezt a méretcsökkentést csak gôzkalapács
igénybevételével lehet elérni. A sûrûségi értékek igen
érdekesek, a HP gépek 0,08 grammosak köbcentiméterenként,
az Olivetti gép 0,1-es, míg a Z-Lite 0,138-as értékkel
dicsekedhet. Összehasonlításul a vas 7,8, az alumínium 2,7
és a paraffin 0,9 g/köbcentiméter sûrûségû.
Vannak azonban elégedetlen emberek, akik ennél is karcsúbb
szerkentyût szeretnének -- nekik meg kell barátkozniuk a
palmtopokkal. De az egyáltalán nem biztos, hogy ez
sikerülni fog. Ezek a törpekomputerek ugyan csak feleakkora
súlyúak, mint egy szubnoteszgép, és ennek megfelelôen
keskenyek, azonban a féladagok nem teszik boldoggá a
legtöbb felhasználót: a készülékek kijelzôje és
billentyûzete túlságosan kicsi, teljesítményük messzemenôen
nem kielégítô.
@VA szív@N
A második helyen szerepel a beépített ""erômû" tudása. A
bemutatottak mind 386-ossal dolgoznak, de van 486-os
motorral szerelt is. A Z-Lite nagyobbik változatában 25
MHz-cel dohog egy 486-os. A HP a cikk megjelenésekor fogja
bemutatni egy 25 MHz-cel járó 486-os processzorral szerelt
OmniBook 425-ösét. A 386-osok egységesen 20 MHz-cel
ketyegnek.
A felhasználási területtôl függ, hogy a felhasználónak
megfelel-e a szubnoteszgépek teljesítménye. A Windows
alapinstallált program. Ehhez a 386/20-as összeállítás még
éppen megfelelô. Ha a masinát szövegszerkesztésre kívánjuk
felhasználni, akkor a beindulást kell csupán kivárni, utána
a gép fog ránk várni. Ha valami bonyolultabb
táblázat-kezelôbeli rendezést kérünk, akkor persze ki kell
böjtölnünk a végrehajtási idôt, de nem lehet minden gépben
Pentium!
@VAz ablak@N
A képernyô mérete (7-9 col) is csökkenti a Windows iránti
lelkesedést. Minden felhasználó joggal kívánja meg, hogy
egy olyan asztali monitor, amelyen a Windows fut, 17 colos
képátmérôvel rendelkezzen. Ehhez képest a szubnoteszgépek
kijelzôi rettenetesen kicsinek tûnnek. Persze nálunk azért
nagyon sokan a 14 colos monitor után nézik a 9 colos
képernyôt, ekkor már nem is olyan fájdalmas a váltás. A
színek elvesznek a cserénél -- ez is lehet fájó pont. A
""valamit valamiért" harcban a színes képernyô volt az, ami
a leggyorsabban kiesett a konstruktôrök rostáján. Az amúgy
sem olcsó gépet még jobban drágította volna, s a vele járó
súlynövekedés is sokat rontott volna a piaci helyzeten, nem
is beszélve a fogyasztásnövekedésrôl.
Néhány noteszgép is megelégszik ekkora méretekkel. A
gyakorlatban azonban megmutatkozott, hogy az olyan
igénytelenebb alkalmazásoknál, mint például Word alatti
szövegszerkesztésnél, még ez a viszonylag kis méretû
display is lehetôvé teszi az ésszerû munkát.
@VA raktár@N
A szubnoteszgépek is profitáltak a merevlemez-fejlesztôk
fáradozásaiból: a felhasználó elfogadható kapacitásra
számíthat (40-85 Mbyte). Ez Windows alatt ugyan hamar
megtelik, azonban egy DOS-szövegszerkesztô, egy
adatbázis-kezelô és néhány segédprogram számára
mindenképpen elegendô ez a kapacitás. A HP érezte, hogy a
40 Mbyte-os winchester talán kicsi, ezért gyárilag
installált egy röptömörítôt, amely a háttértár kapacitását
duplájára növeli. A HP ajánl egy másik lehetôséget is: nem
épít merevlemezt a gépébe, hanem egy 10 Mbyte-os Flash
memóriát javasol háttértárként. A gép ára ezzel jócskán
megnövekszik, háttértár-kapacitása negyedére csökken,
viszont 9 órán át lehet vele hálózati tápellátás nélkül
dolgozni. Valamit valamiért -- lehet választani!
Az operatív tár minimális mérete a Windows miatt 2 Mbyte.
Az Olivettiben 4 Mbyte az induló mennyiség. A
memóriabôvítések nem mennek az egekig, 6-20 Mbyte-ra lehet
felpumpálni a gépecskéket. A HP itt is bevetett egy
trükköt, a DOS-t, a Windows-t és társait a Microsoft
segítségével betette a ROM-ba, így az nem foglal helyet sem
a merevlemezen, sem a memóriában.
@VKülkapcsolatok@N
Åltalában a szubnoteszgépet -- így az itt bemutatott
példányokat is -- PCMCIA-csatlakozókon keresztül lehet
bôvíteni. Csupán annyi lehet az eltérés, hogy egy vagy két
csatlakozóhellyel rendelkeznek, illetve PCMCIA2 Type II
vagy PCMCIA2 Type III szabványú kártya fogadására készültek
fel. Mindegyik szubnoteszgép tartalmaz legalább egy soros
és egy párhuzamos interface-t. Van, mely külsô monitorral,
billentyûzettel és egércsatlakozóval is rendelkezik.
A készülékekbôl érthetô módon kihullottak a terjedelmes
floppymeghajtók. Aki adatait nem egy másik számítógépbe
akarja áttölteni, hanem közvetlenül floppyt akar
írni/olvasni, az külsô floppymeghajtóval teheti ezt meg.
Igen macerás a dolog, de van rá lehetôség. A kis masinák a
soros adatátvitelt támogatják elôre installált adatátviteli
programjaikkal. Sôt a HP ezen a területen is kínál egy, a
menedzserkalkulátoroknál már több helyen szereplô
megoldást, az infrasugaras átvitelt. A szubnoteszgépet a HP
Vectra gép elé helyezve minden kábelezés nélkül
létrehozható a két gép között az adatkapcsolat.
@VBillentyûzet és hanyattegér@N
A számítógépek zsugorodnak, az emberek nem: A legtöbb
szubnoteszgép billentyûzete a billentyûk mérete miatt
kétujjas gépelésre kényszerít. Csak a rendkívül karcsú
végtagokkal megáldott felhasználók tudnak a megszokott
módon, egyidejûleg mind a tíz ujjukkal munkához látni.
Ezért áldásnak számít a gépecskék
billentyûzet-csatlakozója. A rendes billentyûzet,
rákapcsolva a kisgépre, rendkívüli mértékben megkönnyíti az
irodai munkát. De vajon ki vesz irodai munkára
szubnoteszgépet?
Lassanként érlelôdik a gyanú, hogy a széles is lehet
""beautiful": a HP szélessége 28 centiméter. A billentyûzet
ezáltal ugyan néhány centiméterrel nagyobbra van szabva,
mint a többi gépnél, azonban így elegendô helyet nyújt a
tíz ujj számára -- ritkán fordul elô egyszerre több gomb
véletlen lenyomása. A szubnoteszgépek billentyûzeteinek van
egy közös hibája: a gombok elrendezéséhez hozzá kell szokni
-- akár a többi hordozható gépnél.
Ha nem irkálunk a gépen, hanem a Windowszal veszkôdünk,
akkor jól jön egy egérke. A HP gépeknél az egér egy
gombnyomásra bújik elô a gép jobb oldalán, ha közeleg a
macska, vagy el akarunk pakolni, igen könnyen visszabújik
az egérlyukba. Nem is igazi egér, hanem egy pantográf kar,
így nem is kell asztallap használatához. Az Olivetti gép
billentyûzeténél találjuk a hanyattegeret. A Zenith
készítôi más megoldást találtak: a szubnoteszgép elôlapját
ellátták egy interface-szel, amelybe beleilleszthetô a
""Litepoint pointing device" névre keresztelt hanyattegér.
A hanyattegeret elölrôl csatlakoztatva éppen a megfelelô
pozíciót foglalja el: Közvetlenül a space billentyû elôtt,
ahol könnyen lehet kezelni a hüvelykujjal.
@VAz erômû@N
A fejlesztôknek fejtörést okozott egy dilemma: a
szubnoteszgépeknek egyrészt kicsinek és könnyûnek kell
lenniük. Azonban épp olyan fontos, hogy az elemek lehetôleg
sokáig kitartsanak. A nagy elemek, illetve akkumulátorok
lassabban merülnek ki, és a komputert nem kell olyan
gyakran hálózatba kapcsolni. Ugyanakkor az ilyen
energiatárolók nem kis súlyúak. Ha az akku ezzel szemben
kicsi és könnyû, akkor túl korán leheli ki a lelkét. Ebben
a dologban egyáltalán nem könnyû ésszerû kompromisszumot
találni.
A gyártók sok esetben még mindig nikkel-kadmium
akkumulátorokkal látják el készülékeiket. Ennél
tartósabbak, de nem annyira problémamentesek a
nikkel-fémhidrid (NiMH) akkumulátorok. Sajnos sokkal
drágábbak, mint a nikkel-kadmiumosak. Mindhárom gyártó NiMH
akkumulátort épít a készülékbe -- igaz, az Olivettinél ez
opcionális az alapváltozatú Ni-Cad mellett.
Milyen az akkumulátorom állapota? Ez az elsô aggodalmas
kérdés, ami felmerül bennünk, amikor távol a hálózati
csatlakozóktól bekapcsoljuk gépünket. Menet közben ezt
általában nem jelzi semmi, bár egyes gépeknél a képernyôre
hívhatók az akkumulátor állapotát jelzô piktogramok. Ezek
általában zavarnak, így csak a munka vége elôtt pár percel
megszólaló hangjelzés tudatja velünk, hogy ideje gyorsan
kimenteni az adatainkat, különben odavész minden.
Természetesen bôven van idônk elmenteni a munkánkat, hiszen
pár perc minden kilépésre elegendô. Ha a Windowsban gyakori
mentést kérünk, akkor legfeljebb az utolsó egy-két perc
munkája vész el, bár ez esetben a gyakori mentés miatt a
többet fogyasztó winchester rövidíti az üzemidôt.
Töltésnél törekedni kell arra, hogy mindig teljesen töltsük
fel az akkut, de ne felejtsük a töltôn napokig! A használat
során pedig célszerû a jelzésig meríteni az akkut, mivel a
teljes töltés-ürítés ciklus az akkuk élettartamát növeli.
Ha az akku lemerült, ne tároljuk sokáig ilyen állapotban,
nem tesz neki jót, igyekezzünk feltölteni! Ezek a tanácsok
állítólag a nikkel-fémhidrid akkuknál nem lényegesek, náluk
nincs akkumemória-hatás.
Az általános áttekintés után nézzük a hazai kínálatot!
@VHewlett-Packard Omnibook 300@N
A gép háromféle változatban kapható: önmagában háttértár
nélkül, flash-tárral és merevlemezzel. A két utóbbit
szerepeltettük, hisz a csupasz változatnak csak az
árjegyzékben van értelme, használathoz kevés. Igaz, az
alapprogramok ROM-ban vannak, de mit kezdjünk a munkánkkal,
ha nem érünk el nagygéphez az üzemidô vége elôtt? A
flash-memóriás változat igen kedvezô abból a szempontból,
hogy kispórolták a forgó alkatrészeket, a fogyasztás ezzel
csökkent, és az üzemidô 9 (!) órára nôtt. Sajnos az ára
elképesztôen magas, miközben kapacitása csak a negyede a
merevlemezének. Az öt dekás súlycsökkenés pedig keveset
nyom az értékelésnél. Reméljük, nem sokára nagyobb
kapacitású és olcsóbb flash-tárral szerelik a gépeket.
Novemberben várható a HP 425-ös, amely 40 Mbyte-os
winchesterrel és másik változatban sajnos még mindig csak
10 Mbyte-os flash-kártyával rendelkeznek. Jövôre várhatóan
már ára is barátságosabb lesz.
A gépet hordozható kivitelre konstruálták, így minden
részletmegoldást és a kompromisszumokat ennek megfelelôen
oldották meg. îgy nincs direkt külsô képernyô és külsô
billentyûzet csatlakozója. Ezzel együtt a masinába sok
mindent belepréseltek. Legelsôsorban a Windowst a
legfontosabb programjaival, azaz az Excellel és a Worddel.
A Microsoft a HP részére kifejlesztette a programok ROM-ban
futó verzióját. Érdekesség, hogy az alkalmazások
átkapcsolása egy külön kis billentyûzet segítségével, egy
gombnyomással történhet. A Lap-link programon kívül még egy
menedzserkalkulátor rész is beköltözött a Windows mellé. Ez
tartalmaz egy kalkulátort, egy határidônaplót és egy
telefonregisztert. A ROM-ban lévô programok nem az operatív
memóriába költöznek, hanem a ROM-ban futnak, így nincs
betöltési idô.
A gép mérete 282x163x36 milliméter, tömege 1,27 vagy 1,32
kg. A kis Omnibook ezzel igen jó helyen van a
kategóriájában, hisz hármuk közül ez a legkönnyebb és ez a
legszélesebb, így a billentyûzet felülete is a legnagyobb.
Az opciókat (háttértárat, ROM-ot, illetve a hozzá kapható
modemet) PCMCIA2 kártyákon helyezték el. A gépben 4 PCMCIA2
hely található, ebbôl elfoglal 2 helyet a ROM és a
háttértár, így két szabad helyünk van. Ha VGA monitort
akarunk kapcsolni a géphez, akkor ezt egy PCMCIA kártytán
át tudjuk megoldani. Amennyiben floppyt akarunk használni,
azt a párhuzamos port csatlakozón keresztül lehet
megoldani. A modem és a vele adott WinFaxLite, valamint
Microsoft Mail Remote programok segítségével a
Windows-alkalmazásokból lehet faxot küldeni, és
elektronikus postához (E-Mail) is csatlakozhatunk. (A
modemet még nem engedélyezte a PTF, így még nem kapható.)
Ha nem telefonvonalon akarunk kommunikálni, hanem saját HP
Vectra gépünkkel (ha az van birtokunkban) akarunk adatot
cserélni, akkor ezt mindenféle kábelezés nélkül, infra
adatátvitellel oldhatjuk meg. HP Vectra hiányában egy kis
cég által gyártott JetEye nevû interfésszel tetszôleges PC
soros portjára csatlakozva megoldható az adatkapcsolat.
Tápellátását Ni-MH akku végzi, de lemerülése esetén 4 AA
méretû (ceruza)elem behelyezésével tovább folytathatjuk a
munkát. Az akkuállapotot DOS-ban és Windows-ban egyaránt
kijeleztethetjük. A kis ábrán a töltöttségi szint, a
hálózat megléte és a töltés ténye látható. A drasztikus
fogyasztáscsökkentés áldozata a képernyô, amely a
választékból a legnagyobb, de nincs háttérvilágítása.
@VOlivetti Quaderno 33@N
A korábbi Quaderno tuningolt változata. Az elôdjében lévô
korábbi 80C86-kompatibilis, NEC V30-as 16 MHz-cel járó
processzort egy 20 MHz-es AMD 386 SXLV processzor váltotta
fel. A gép alapmemóriája 4 Mbyte, de bôvíteni lehet 12
Mbyte-ig. A házikóba bepréseltek egy winchestert, amely 60
vagy 120 Mbyte-os lehet.
A kijelzô VGA-szabványú, hátsó megvilágításos, 16
szürkeárnyalatra képes, 7 colos LCD, amely a mezôny
legkisebb ablaka, de a készülékhez kapcsolható normál
monitoron is. A kis masinában elhelyeztek egy PCMCIA2
interface-t, rendelkezik egér- és
billentyûzet-interface-szel, azaz otthon, körülöntve a
szükséges kellékekkel úgy tudjuk használni, mint egy
normális számítógépet.
Az utazás közbeni mûködés természetesen ennek a gépnek is a
sajátja, ezért ezt támogatja a továbbfejlesztett
energiafelügyelô rendszer, amelynek köszönhetôen 6 óráig
tud hálózati segítség nélkül dolgozni.
A gépecskét felszerelték egy Business Audio System névre
keresztelt hangrendszerrel. A rendszer interface-ét --
mikrofon és hangszóró -- beépítették a gépbe, és a hozzá
szükséges mûködtetô programokat (MPC-kompatibilis Voice
Manager, Microsoft Sound Recorder) is installálták. A gépen
8 gomb segíti a hangfeldolgozó rendszer üzemeltetését. A
gépben van egy fax/modem egység. Segítségével üzenet
adás/vétel lehetséges.
A gépben ezen kívül a Windows 3.1, a Lotus Organizer és a
MS Works for Windows is bent csücsül. Több diagnosztikai és
kezelést segítô programot is installálnak rá gyárilag.
Kicsomagolás után rögtön lehet vele dolgozni, nem kell
bíbelôdni az installálásokkal.
Ez a masina foglalja a legkisebb felületet (310,8
négyzetcentiméter), ennek ellenére a billentyûzet
felületébôl kihasítottak egy kis részt a hanyattegérnek.
@VZ-Lite@N
A Zenith Data Systems kisgépe 320L típusszámra hallgat,
amelybôl a processzor és az órajel levezethetô: 386SL
processzor 20 MHz-es órajellel. Az új típus a 425L névre
fog hallgatni, mire Önök ezen sorokat olvassák, már
biztosan a piacon lesz. Az elôzetes ár alapján a kisebb
gépet valószínûleg kevesebben fogják vásárolni, hiszen a
425L mindössze 250 forinttal lesz drágább.
A 25x19 centis gép vastagsága nem éri el a 4 centimétert, s
könnyebb, mint 1,8 kg. A kis kubatúrába 60, 85 vagy 120
Mbyte-os winchestert tudtak belepaszírozni. A kisebbik
verzió 60 vagy 85 Mbyte-os, a nagyobbik 85 vagy 120 Mbyte
lehet. A 486-os 120 Mbyte-os vinyója ekkora gépben csúcs. A
memória mérete alapkiépítésben csupán 2 Mbyte, de ez 6
Mbyte-ig bôvíthetô. A nagy gépnél a felsô határ 20 Mbyte. A
képernyô VGA-minôségû, 64 (!) szürkeárnyalatot képes
megjeleníteni. A beépített LCD-üzemmód mellett külsô
SVGA-monitort (a Z-Lite 425 esetén 1024 x 768-os
felbontással) is tud kezelni. Természetesen a monitoron
kívül soros és párhuzamos porttal egyaránt rendelkezik, sôt
két darab PCMCIA2-illesztônek is találtak helyet. A két
bôvítôhely felhasználásával egyéb szolgáltatásokat is tud
nyújtani a masina (például fax/modem, LAN adapter).
A géphez -- vagy esetleg a gépbe -- illeszthetô egy
hanyattegér. A billentyûzet felénk esô éléhez kapcsolható
ez a hasznos kiegészítô. Szokatlan hely. Ezután mindenki
eldönti, hogy kézre esik-e neki. Mindenesetre mindkét
kézzel könnyedén elérhetô.
A gépre már a gyárban feltelepítik a Windows 3.1-es
változatát, valamint a szükséges kezelôprogramokat. A
Premier System Management program tartja rendben a
villanyfaló egységeket, s ennek köszönhetôen az
alapkiépítés 6 órás hálózattól független üzemet biztosít.
@VKözel a határhoz@N
A hordozható gépek miniatürizálása a szubnoteszgépekkel
valószínûleg véglegesen elérte természetes határát -- azt a
határt, amelyet az ember tízegységes beviteli eszköze szab
meg. A palmtopok mindenképpen be akarják bizonyítani, hogy
lehet még kisebb méretre törekedni. Ezek a törpekomputerek
azonban írásra nem alkalmasak, billentyûzetük a
zsebszámológépekére emlékeztet.
Az alacsonyabb felbontású vagy kevés szürkeárnyalat
megjelenítésére képes képernyôk is megkeseríthetik a
felhasználó életét. Ez a hátrány még megengedhetô a
miniatürizálás mellett. A gyakorlatban nagyobb gondnak
bizonyul a háttérmegvilágítás hiánya. A számítógép
használhatósága túlságosan korlátozott akkor, ha a kijelzés
minôsége a környezeti megvilágítástól függ. A változó
fényviszonyok miatt, ami például törvényszerû egy vasúti
utazás alatt, kínszenvedéssé válik a munka. Az ilyen
gépekkel néha hamarabb befejezôdik a munkanap: akkor kell
megszakítani a munkát, amikor a beálló sötétség miatt már
semmit sem lehet látni a kijelzôn. Ez a probléma a
bemutatott gépek közül egyedül a HP-nél jelentkezhet.
Mondhatják, hogy erdôben ne tessék használni, a vonaton
pedig úgyis van világítás.
Az elemes üzemelés idôtartama is korlátozott, de itt a
szubnoteszgépek elônyben vannak, mert jellemzô a hatórás
üzemidô, míg nagyobb testvéreik csupán 3-4 órán át bírják.
Belátható, hogy a szubnoteszgépek néhány területen meg
fogják elôzni a noteszgépeket. Lényegesen kisebbek és
könnyebbek, és gyakran ugyanolyan teljesítményt nyújtanak,
mint a noteszgépek. Azt azonban figyelembe kell venni, hogy
egy tesztelési eredményt nem lehet összehasonlítani egy
noteszgép-teszttel, azaz a sebesség és a memóriakapacitás
nem minden.
@KWerner Gaschar -- Krizsán György@N
@VKártyajáték@N
Több mint 300 hardver- és szoftvervállalat részvételével
jött létre a PCMCIA-szövetség (Personal Computer Memory
Card International Association). Célja a PC-memóriakártyák
szabványosítása és elterjesztése. Az általuk kifejlesztett
szabvány leírja a PC-memòriakártyák fizikai méreteit,
elektromos tulajdonságait és a szoftver interface-t.
Egyre több gyártó épít gépeibe PCMCIA-illesztôkártyákat,
elsôsorban laptopokba, noteszgépekbe, szubnoteszgépekbe és
palmtopokba. A PCMCIA-kártyákat már igen gazdag
választékban kínálják. Sokféle memóriakártya létezik (DRAM,
Flash, EEPROM, EPROM stb.) speciális célokra: I/O-, LAN-,
modem-, interface- vagy biztonsági kártyák. Még
merevlemezek is kaphatók PCMCIA-változatban.
A PCMCIA 1.0-ás ajánlás 1990 augusztusában látott
napvilágot a JEIDA (Japan Electronic Industry Development
Association) támogatásával. Ekkor a kártyát még csak
memóriakártyának definiálták. Az elképzelésben szerepel ROM
(csak olvasható memória), OTPROM (egyszer programozható
ROM), UV-EPROM (ultraibolya fénnyel törölhetô, elektromosan
programozható, de általában csak olvasható memória), EEPROM
(elektromosan törölhetô és írható, de általában csak
olvasható memória), SRAM (statikus írható/olvasható tár),
PSRAM (dinamikus memória, amely a külvilág felé SRAM-ként
viselkedik).
Többen rájöttek a memóriakártya ízére, és nemcsak memóriát
álmodtak a kártyára. Nyomásukra a következô év
szeptemberében kirukkoltak a PCMCIA 2.0 ajánlással. Ebben
szerepelnek I/O-egységek, flash-memóriák kiegészített
funkciókkal, XIP-egységek (Execute-in-place -- helyben
történô mûveletvégzés). Bevezették a kétféle
tápfeszültséget a 3,3 voltos rendszerekben való
alkalmazhatóság végett.
A PCMCIA 2.0-hoz kapcsolódóan kidolgozták az egységek
lekezelésének szoftverstruktúráját. Az 1.0-ás programleírás
(Socket Services) hamar javításra szorult, egy hónap múlva
követte az 1.01-es változat. Az ennél magasabb szintû
struktúraleírást a ""Card Services" tartalmazza. Ezt 1992
végén fogadták el.
A PCMCIA 2.0, amely mindmáig érvényes és egyre jobban
terjed, a kártyák fizikai méretét három csoportba sorolja.
A kártyák csak vastagságukban térnek el egymástól, amúgy
5,38x8,56 centiméteresek. Rövidebbik oldalukon található a
68 pólusú mama-csatlakozó. A Type I. kártya 3,3 mm vastag,
a Type II. 5 mm-es lehet, míg a Type III-as 10 mm-es. A két
utóbbinál a kártya pereme körben változatlanul 3,3 mm. Az
elsô kettô egy helyet foglal el, míg a Type III. számára
dupla helyet kell biztosítani. A Type I. és II. kártyákat
14,56 cm-esre lehet nyújtani, az utolsó 5 cm-es szakaszon a
vastagság 1 cm-es lehet. Ez az engedmény lehetôvé teszi a
PCMCIA-kártyákon modemek egészségesebb elhelyezését, sôt a
telefoncsatlakozó is elfér ebben a méretben. A kártya egyéb
mechanikai meghatározásánál -- lévén memóriakártyáról szó
-- rögzítették az elem, az írásletiltás-kapcsoló és a
feliratok helyét.
A winchestergyártók egy Type IV. kártyára is vágyakoztak
12,5 vagy 16 milliméteres vastagsággal. Ez azonban komoly
ellenállásba ütközött, mivel mechanikai (megvezetés,
befeszülés, súly) problémákat okozna bevezetése. Ezzel
együtt sikerült már a Type III-ba belepaszírozni
winchestert.
A kártya elektromos leírásánál a csatlakozókiosztás a
leglényegesebb. Itt derül ki, hogy 16 bites adatbuszt
definiáltak, a címbusz szélessége 26 bites, így 64 Mbyte
adat címzésére elegendô. A vezérlôvonalak jó része a
memóriachipekrôl már ismerôs, így találunk engedélyezô
(CE1, CE2), írásengedélyezô (WE/PGM), kimenetengedélyezô
(OE), írástiltó-kapcsoló állását jelzô (WP) és frissítô
(RFSH) vonalakat, várakozást kérô jelet (WAIT). A
csatlakozón elhelyeztek többféle tápfeszültség-vonalat, így
a tápfeszültség vonalon kívül még kétféle programozó
feszültséget (VPP1, VPP2). A kártya saját telepfeszültségét
a számítógép két vonalon tudja ellenôrizni (BVD1, BVD2).
A csatlakozón a kezdeti kiosztásnál (memóriakártya)
maradtak szabad pontok. A periféria kártyává való
módosítását nem memóriába ágyazott technikával érték el,
hanem tényleges I/O-t valósítottak meg. Ehhez a
fejlesztésre fenntartott szabad pontokat vették igénybe,
valamint az I/O üzemmódban felesleges csatlakozópontok
átdefiniálásával nyertek újabb szabad pontokat. A kártya
bekapcsoláskori lekezelése minden esetben
memóriakártya-üzemmódban indul, majd a kártya azonosítóját
beolvasó számítógép a csatlakozópontokat átdefiniálja, ha a
kártya I/O-üzemmódot kér. Ekkor kialakulnak az IORD, IOWR,
IREQ (IT kérés), INPACK (Input ACK), SPKR (audio output),
IOIS16 (I/O 16 bites) és STSCHG (állapot változás) vonalak.
A kártya alkalmazkodhat az új 3,3 voltos rendszerekhez is.
Induláskor mindenképpen 5 voltos interface-szel kell
indulni, majd ha egyeztetik az interface-t és a kártya
tudja a 3 voltos üzemet, áttérhetnek rá.
A kártya tehát igen jól meghatározott mechanikailag és
elektromosan. Természetesen nem maradhat el a lekezelés
szabványosítása, hiszen kiderült, hogy a
hardversajátosságokat a számítógépnek meg kell ismernie
(memória vagy periféria, 5 vagy 3 voltos rendszer). Ha a
belsô sajátosságokat is megismerjük, kiderül, hogy a
memóriakártyák elláthatók EDC-t (Error Detection Code --
hibajelzô kód) generáló egységgel. Errôl is tudomást kell
szereznie a befogadó számítógépnek, hiszen ez opcionális.
A lekezelô program kétszintû, gyártófüggetlen kialakítású.
Az alsó szint a Socket Services (ez analóg a PC-k
BIOS-ával). Ez a szint a gépben az 1AH megszakításhoz
tartozik. Az utasításkészletben a kártya megszólítására,
lekérdezésére, beállítására (például EDC-generátor), egy
byte írására/olvasására vonatkozó utasításokat találunk.
Az adatszervezés számos formáját ismeri az ajánlás. Az
egyes lekezelési szinteket rétegnek (layer) nevezik. A
fizikai réteg (layer 0) tartalmazza az elektromos
paramétereket. Az alapkompatibilitást leíró réteg (layer 1)
az adatok szervezésének alapszintjét definiálja. Ezt minden
kártyának ismernie kell. A kártya struktúráját a CIS (Card
Information Structure) írja le, ez a memóriaterület
elejérôl olvasható ki. A CIS-bôl kiolvasható a memória
mérete, sebessége és több más alapinformáció. Az
adatszerkezet-réteg (layer 2) írja le a tárolási
formátumokat. A layer 3 a logikai adatszerkezetet határozza
meg. A legfelsô réteg (layer 4) a rendszerinformációkat
határozza meg, és megszabja az alkalmazható
programkörnyezetet.
A Card Services a magasabb szintû leírás (analóg a
DOS-sal). A számítógép operációs rendszere ezen a szinten
keresztül látja a memóriakártyát. A Card Services már
hardverfüggetlen, mivel a Socket Services parancsait
használja. A Card Services megkötéseit az Intel sajátosan
értelmezi és egy ezzel felülrôl kompatibilis lekezelô
programrendszert alkotott meg. Az elnevezése Exchangeable
Card Architecture (ExCA), azaz a cserélhetô kártya
felépítése.
A kártyák elterjedését eddig a magas ár gátolta. Az ár
csökkentését segítheti, hogy már normál PC-be is készítenek
PCMCIA interface-eket. A PCMCIA fejlesztésébe beleölt
dollárok a technikai eredményeket már meghozták:
winchester PCMCIA-kártyában, fax/modem, LAN-adapter
Ethernethez és Token Ringhez, SCSI-illesztô, GPS (Global
Positioning Systeme -- mûholdas rádiós helymeghatározó
rendszer), vevô és infravörös adatátviteli modul. Most a
gazdasági sikerre várnak. Az mindenesetre már most nagy
eredmény, hogy a noteszgépek és szubnoteszgépek számára nem
mindenki a saját elképzelése szerint fejlesztget mindenféle
memória- vagy perifériabôvítést. A kiegészítô kártyák
csereszavatosak, s ezzel nagyobb sorozatnagyságot és
választékot tudnak elérni.